Суспільство
Основною рушійною силою сучасного цивілізаційного процесу є гуманітарні чинники – освіта, здоров’я, кваліфікація, інтелектуальність, мобільність, особистісні якості, цінності, світоглядна система, моральний профіль людини і громадянина. Отже, становлення України як активного, правомочного суб’єкта світової економічної системи і міжнародної політики неможливе без становлення суспільства як суб’єкта та ініціатора державного розвитку. Найвищу "додану вартість" країні сьогодні надає суспільство нового типу – складне за структурою, але консолідоване спільними цілями, здатне до різних форм самоорганізації, що працюватимуть на майбутнє.
Відставання за ступенем гуманітарного розвитку сьогодні є набагато критичнішим фактором для майбутнього країни, ніж відставання в економічній, політико-правовій, інституційній чи будь-якій іншій сферах. Як показує досвід країн-лідерів, головною передумовою стрімкого національного розвитку є сполученість трьох векторів – державного, громадянського та економічного. В сьогоднішній Україні ці вектори навіть не перетинаються. Держава, громадянське суспільство і бізнес гостро відчувають дефіцит взаємної довіри.
Інститути держави і великий бізнес реалізують тактику взаємного шантажу для досягнення локальних зисків. Бізнес вже здатний виступати агентом значущих державних змін, однак механізми його впливу на порядок денний залишаються архаїчними – дикий лобізм, тінізація діяльності, "кришування" тощо. У свою чергу держава, гальмуючи процес становлення уніфікованих і прозорих правил економічної гри з метою збереження контролю і ручного управління розвитком бізнес-середовища, сама стає заручником приватних інтересів великого капіталу.
В Україні утворено симбіоз держави і бізнесу, який працює на розподіл і випереджаюче споживання національних ресурсів. Життєздатність цього тандему підкріплюється пасивною роллю суспільства – змодельованою, нав’язаною і, на жаль, добровільно прийнятою усіма сторонами. Концепція суспільства-споживача у вітчизняній політичній практиці одержала перемогу над концепцією суспільства-творця. Проектування розвитку держави, якщо й відбувається в Україні, то виключно відштовхуючись від гранично спрощеного, такого, що панувало за доісторичних часів, розуміння потреб і прагнень суспільства: "хліба та видовищ". Дух псевдонародності, покладений в основу стратегічних планів державного рівня, незмінно результується псевдорозвитком. Більше того, політичним і, ще гірше, державним діячам дедалі притаманніше сприйняття суспільства як людської маси, інфантильного і не дуже вибагливого у своїх життєвих устремліннях об’єкта маніпуляції.
Розділ «Суспільство» відкриває Національну стратегію розвитку «Україна-2015» через його виключну важливість, загальніший і фундаментальніший характер пропонованих змін відносно усього проекту модернізації. У цьому полягає принципова різниця нашого підходу до проблем і викликів гуманітарного розвитку від переважної більшості державних і політичних програмних документів, де соціально-гуманітарна складова зазвичай виноситься на периферію основного проекту дій.
Впевнений поступ держави у складному, нестабільному і досить агресивному глобальному середовищі напряму залежить від того, як швидко управлінська еліта усвідомить, по-перше, справжню роль гуманітарних чинників у реалізації масштабних проектів національного розвитку, і, по-друге, ступінь складності суспільної системи України, різні групи і верстви якої говорять різними мовами, належать до різних конфесій, дотримуються різних ідеологій й фактично живуть у різних соціальних ритмах – аграрному, індустріальному, інформаційному.
- Україна-2015: національна стратегія розвитку
- Випереджаючий розвиток........................................................................................34
- Завдання і етапи реалізації стратегії
- Політичний і державний розвиток
- Суспільний розвиток
- Економічний розвиток
- Суспільство
- Стартові умови розвитку
- Стратегічні пріоритети соціальної політики
- 1.Соціальні стимули і соціальні гарантії
- Державна допомога
- Державні гарантії
- Державні стимули
- Інституційні зміни системи:
- 2. Створення повномасштабної системи соціального страхування:
- 3. Реформа системи соціальної допомоги:
- 4. Розвиток системи соціальних послуг:
- 5. Трансформація системи пільг:
- 6. Розвиток соціальної інфраструктури:
- 2. Трансформація політики доходів
- 3. Безперервна освіта та конкурентоспроможність ринку праці
- 4. Політика збереження здоров’я нації
- 1. Реформування галузі охорони здоров’я:
- 2. Сприяння створенню безпечних умов праці:
- 3. Заохочення здорового способу життя:
- 5. Громадянська активність та інститути розвитку
- 6. Суспільна мотивація реформ
- 7. Стратегія інтеграції українського суспільства
- Економіка Стартові умови розвитку
- Пропорційність та диспропорції в економіці України
- Фондоозброєність праці та завдання технологічної модернізації
- Бар’єрність у вітчизняній економіці
- Ключові завдання економічної політики до 2015 року
- 1. Позиціонування України у геоекономіці
- 2. Випереджаючий розвиток
- 3. Науково-технологічна та інноваційна політика
- 4. Технологічна модернізація
- 5. Нагромадження капіталу
- 6. Сільське господарство в реалізації Стратегії розвитку України.
- 7. Політика конкурентноздатності
- 8. Програмний метод у бюджетному процесі України – шлях до ефективної державної політики у сфері інвестицій
- 9. Інституційне забезпечення реалізації Стратегії.
- Держава Стартові умови розвитку
- 1. Завершення трансформації політичної системи
- 2. Адміністративна реформа
- 3. Реформа судової системи
- 4. Виборча реформа
- 5. Зовнішньополітичне забезпечення стратегічних національних інтересів
- Додатки
- Реальний сектор (2008–2015 рр.)