19. Поняття і класифікація суб'єктів аграрного права.
Основними виробниками продуктів харчування, сировини і продовольства рослинного і тваринного (в тому числі водного й мисливського) походження в Україні е аграрні підприємці усіх форм власності та легальних організаційно-правових форм господарювання. В Україні за обсягами та асортиментом виробництва аграрними підприємцями е колективні, державні та сільськогосподарські, рибальські та мисливські підприємства, сільськогосподарські (аграрні) виробничі кооперативи і господарські товариства, спілки селян, селянські (фермерські) агрооб'єднання, асоціації, а також спільні з іноземними інвестиціями аграрні підприємства. Цих аграрних товаровиробників об’єднує те, що всі вони, по-перше, е юридичними особами, по-друге, аграрними підприємцями, по-третє, що всі вони створені чи засновані власником(-ами) для досягнення статутної мети, завдань та функцій.
Такими спільностями для них е власне виробництво товарної маси продуктів харчування, сировини і продовольства рослинного і тваринного походження та іх реалізація в тому числі й у переробленому вигляді. Спільним для них е також отримання прибутку від здійснення такого виробництва, реалізації продукції та інших видів діяльності на засадах підприємництва, а також їх участь в цивільно-правових і товарно-грошових відносинах. Поряд із задоволенням статутних членських і корпоративних прав та інтересів, е також здійснення цими аграрними підприємцями-товаровиробниками певних соціальних функцій забезпечення своїх членів, акціонерів та учасників, найманих працівників та працівників соціальної сфери (вчителів, лікарів та ін.).
Чинне законодавство України цих аграрних товаровиробників зі статусом юридичної особи водночас називає та визнає підприємствами, господарськими товариствами, кооперативами, селянськими (фермерськими) господарствами, суб’єктами права, господарюючими суб’єктами, суб’єктами підприємницької діяльності (суб’єктами підприємництва), суб’єктами зовнішньоекономічної діяльності, учасниками аграрних та ринкових правовідносин тощо. З'ясування понятійного апарату агарного права, виявлення спільних рис і аналіз їх відмінностей та співвідношення змісту наведених вище понять (термінів) е вкрай необхідним для розуміння суті суб’єктів аграрного права, повноважень та іх розмежування за певними ознаками, з'ясування іхньоі правосуб'ектності.
Правосуб'ектність цих аграрних товаровиробників-підприемців зі статусом юридичних осіб е одніею з визначальних вихідних для з'ясування сутності та особливостей цих аграрних товаровиробників.
З позиціі теоріі аграрного права право-суб'ектність цих аграрних товаровиробників-підприемців становить собою сукупність правових норм Конституціі Украіни, законів і підзаконних актів, правових норм установчих документів (статутів та установчих договорів), покликаних визначити суб'ективні права і обов'язки аграрних товаровиробників зі статусом юридичних осіб (різних видів та іх типів), що органічно поеднують та реалізують виробничо-підприемницькі та притаманні ім соціальні функціі через свою спеціальну правоздатність.
Розмежування аграрних товаровиробників із статусом юридичноі особи можна чинити за різними критеріями, і зокрема, за формою власності, спеціальною правоздатністю та функціями, суб'ектним складом, організаційно-правовою формою.
Так, за формою власності всі юридичні особи, зокрема аграрні товаровиробники згідно з чинним Законом Украіни "Про власність" поділяються на: приватні, колективні, державні та змішані, а згідно з проектом Цивільного кодексу Украіни, прийнятим Верховною Радою Украіни 5 червня 1997 р. у першому читанні (надалі — проект Цивільного кодексу 1997 р.) — на юридичні особи публічного права та на юридичні особи приватного права, і у тому числі зі змішаною формою власності. До перших відносяться юридичні особи, що створені за правилами норм публічного права, розпорядчим способом і тільки на підставі рішення державних органів. До других відносяться — такі, що засновані, створені за ініціативою приватних осіб, як правило, на договірних засадах, за правилами норм цивільного приватного права, а до третіх — також такі, що створені як правило за ініціативою приватних осіб та за участю юридичних осіб публічного права (державних органів) виключно на договірних засадах і також за правилами норм цивільного приватного права, оскільки юридичні особи публічного права вступають у цивільно-правові відносини, що породжують виникнення юридичноі особи зі змішаною формою власності.
За спеціальною правоздатністю розрізняються юридичні особи публічного права від юридичних осіб приватного права. Так, перші наділені, головним чином, спеціальною управлінською правоздатністю для здійснення спеціальних завдань, не обумовлених іх участю у цивільному обороті (наприклад, управлінських правомочностей МінАПК та іх органів на місцях). На відміну від них, юридичні особи публічного права, що створені з метою одержання прибутку (наприклад, державні сільськогосподарські підприемства тощо), так само як і юридичні особи приватного права наділені правоздатністю брати участь у різноманітних цивільно-правових, товарно-грошових відносинах, будувати їх виключно на договірних засадах за правилами норм цивільного приватного права з метою отримання прибутку. Ця група юридичних осіб, що діе на засадах підприемництва, наділена також спеціальною правоздатністю щодо використання земель та інших природних ресурсів як основних засобів виробництва.
За функціями всіх юридичних осіб приватного і юридичних осіб публічного права слід поділити на учасників та неучасни-ків цивільно-правових, товарно-грошових відносин. На відміну від інших юридичних осіб публічного права, наділених управлінсько-розпорядчими функціями, всі аграрні підприемці статусом юридичних осіб приватного та публічного права саме як товаровиробники наділені загальними функціями бути учасниками цивільно-правових відносин і задовольняти інтереси власника юридичноі особи.
Крім зазначених ці аграрні підприемства за законодавством, статутами та іншими локальними нормативно-правовими актами наділені також і спеціальними функціями. Серед останніх виділяються дві основні групи функцій, а саме:
виробничо-підприемницького та соціального спрямування. До першоі групи належать функціі організаціі виробництва і власне самого виробництва товарноі маси продуктів харчування, продовольства і сировини та рослинного і тваринного походження, здійснення власноі переробки ціеі продукціі та сировини, зберігання, транспортування, реалізаціі продуктів, продовольства, сировини, в тому числі у переробленому вигляді або через власну торговельну мережу, виконання інших робіт та надання послуг стороннім з метою одержання прибутку. До другоі групи належать такі функціі як поліпшення обслуговування сільського населення, формування повноцінного життевого середовища для селян шляхом стимулювання всіх форм житлового будівництва, розвитку матеріальноі бази закладів соціально-культурного призначення, прокладення інженерних мереж з метою комплексного облаштування сільських населених пунктів та територій, поліпшення іх планування і забудови, а також фінансування розвитку соціальноі сфери села, допомоги селянам у веденні приватного підсобного господарства.
За суб'ектним складом аграрні товаровиробники можуть бути поділені на украінські та спільні з участю іноземного інвестора тощо. Спільним у них є тільки те, що, по-перше, всі вони мають бути зареестровані в Украіні і тільки у такий спосіб набути загальну і спеціальну правоздатність і, по-друге, що вони за Законом "Про підприемництво" та за іншими законами е підприемцями, предмет і статутна діяльність та спеціальна правоздатність яких пов'язана з аграрним товарови-робництвом, тобто вони е аграрними підприемцями.
За організаційно-правовими формами всіх аграрних товаровиробників — юридичних осіб згідно з законами "Про власність", "Про підприемства в Украіні", "Про господарські товариства", "Про сільськогосподарську кооперацію", "Про колективне сільськогосподарське підприемство", "Про селянське (фермерське) господарство", а також з проектом Цивільного кодексу 1997 р. можна поділити на господарські товариства, кооперативи, підприемства, селянські (фермерські) господарства.
Аграрне підприемство може бути засновано на будь-якій формі власності (в тому числі й на змішаній) та у легальних організаційно-правових формах. Воно відрізняеться від інших підприемств, по-перше, предметом діяльності — виробництвом. а потім уже переробленням та реалізаціею (з метою одержання прибутку) продуктів харчування рослинного і тваринного походження; по-друге, використанням у своій діяльності природних ресурсів, іхніх властивостей, насамперед землі та водних об'ектів як головного засобу аграрного виробництва. А тому під аграрним підприемством слід розуміти комплекс майна (сільськогосподарські землі, риболовні та мисливські угіддя, інші матеріальні та нематеріальні елементи, які мають грошову (вартісну) оцінку (ціну), що використовуеться власником(-ами) або створеним(-и) юридичною особою для виробництва продуктів харчування, продовольства і сировини рослинного і тваринного походження, а також для виконання інших робіт, надання послуг, заняття торгівлею з метою одержання прибутку. Суб'ектом аграрного права, носіем прав і обов'язків е власник(-и) аграрного підприемства, а при створенні (заснуванні) ним(-и) юридичноі особи — сама юридична особа.
У розв'язанні сучасних проблем забезпечення Украіни продовольством власного виробництва приймають саму безпосередню участь суб'екти суспільних аграрних відносин. Останні як безпосередні учасники таких відносин та як суб'екти права е одночасно суб'ектами аграрного права і суб'ектами аграрних правовідносин. У цьому зв'язку не потребуе доведення думка проф. Кечек'яна С. Ф., що поняття "суб'ект аграрного права" і "суб'єкт аграрних правовідносин" е тотожніми. Разом з тим поняття "суб'єкт аграрного права", "суб'єкт аграрного господарювання" та "суб'ект аграрного підприемництва (агробізнесу)" не е рівнозначними. Останні (за умови іх належноі легалізаціі) мають загальну право- та діездатність. Однак саме як аграрні товаровиробники ці юридичні особи у різних організаційно-правових формах за законодавством Украіни наділені спеціальною правоздатністю, межі якоі визначені метою, завданням та предметом статутноі діяльності. Тому е всі підстави твердити, що поняття "суб'ект господарювання (господарюючий суб'ект) на землі" мае інтерпретуватися як похідне від поняття "суб'ект права", "суб'ект аграрного права". Саме як суб'ект аграрного права та чи інша юридична особа приватного права кооперативного або акціонерного типу (маючи загальну правоздатність) уже на підставі своеі спеціальноі правоздатності наділена правом бути суб'ектом господарювання на землі, учасником саме аграрних ринкових суспільних відносин*.
В Україні відповідно до змісту національного законодавства поняття "суб'ект підприемництва", "суб'єкт аграрного підприемництва (аграрний підприемець)" за своім юридичним змістом і значенням майже тотожні поняттю "суб'ект аграрного права". Такий висновок випливае зі змісту законів "Про підприемництво" (ст. 2), "Про підприемства в Украіні" (статті 1, 21), "Про колективне сільськогосподарське підприемство" (ст. 1), "Про сільськогосподарську кооперацію" (ст. 1), "Про господарські товариства" (ст. 1), "Про селянське (фермерське) господарство" (ст. 1), а також зі змісту Постанови Кабінету Міністрів №740 від 25 травня 1998 р. "Про порядок державноі реестраціі суб'ектів підприемницькоі діяльності". Він також випливае зі змісту проекту Цивільного кодексу Украіни (1997 р.).
Згідно з цими законодавчими та підзаконними актами "суб'ектами підприемницькоі діяльності" в аграрному секторі Украіни визнаються всі легалізовані аграрні товаровиробники, незалежно від іхніх форм власності та організаційно-правових форм господарювання.
Визначальним у тому, хто належить до суб'екта аграрного підприемництва (тобто хто, по суті, е аграрним підприемцем), е, по-перше, легалізація цього підприемця-товаровиробника шляхом його державноі реестраціі, зокрема, як юридичноі особи у організаційно-правовій формі, обраній власником(-ами) та визнаваній державою; по-друге, — предмет діяльності цього підприемця (насамперед, виробництво продуктів харчування, продовольства і сировини рослинного і тваринного походження), по-трете, — використання землі та інших природних ресурсів у якості основного засобу виробництва, по-четверте, — органічне поеднання у своій діяльності підприемницькоі і соціальноі діяльності, оскільки трудові колективи цих суб'ектів підприемництва, як правило е іх членами або учасниками/акціонерами, комплектуються' із населення населених пунктів, довкола яких розташовані землі цих суб'ектів аграрного підприемництва.
Поняття "суб'ект аграрного підприемництва (аграрний підприемець)" е узагальнюючим. Як і у всіх розвинених краінах світу, воно одночасно охоплюе як визначення (найменування) самого суб'екта, так і предмет його діяльності, а також його спеціальну правоздатність, легалізовану шляхом державноі реестраціі. Поняття "аграрний підприемець", "суб'ект аграрного підприемництва (агробізнесу)", по суті, е синонімами, під якими криеться один і той же суб'ект аграрного права з визначеними правомочностями саме аграрного підприемця.
На відміну від інших понять аграрний підприємець має дещо своєрідні ознаки, що відокремлюють його серед іншого загалу підприємців. Така своєрідність полягає у тому, що саме аграрним підприємцям належать притаманні функції соціального спрямування. На відміну від інших аграрні підприємці е активними учасниками організаційних і земельних правовідносин, а також учасниками своєрідних внутрішніх майнових, управлінських та трудових і особливо членських майнових та членських трудових правовідносин. Вони е також учасниками інших внутрішньогосподарських виробничих правовідносин, що складаються в основних і додаткових галузях аграрного виробництва, внутрішніх і зовнішніх правовідносинах у соціальній сфері, у яких вони (аграрні підприємці) е ключовою фігурою. Існування таких особливостей обумовлюють відокремленість і визначену самостійність аграрних підприємців за функціями і правоздатністю та багатогранністю правовідносин. А тому поняття "аграрний підприємець (суб’єкт аграрного підприємництва) " як узагальнююче охоплює всіх виробників товарної маси продуктів харчування, сировини і продовольства, зі статусом як юридичної особи всіх форм власності і легальних організаційно-правових форм, так і селянських (фермерських) господарств, і громадян, які зареєструвалися як підприємці. Аграрний підприємець має спеціальну правоздатність та функції виробничого, підприємницького і соціального характеру, е учасником багатогранних внутрішньогосподарських і зовнішньогосподарських товарно-грошових правовідносин.
Слід зазначити, що поняття "учасник аграрних правовідносин" не у всіх випадках можна віднести до кола суб’єктів аграрного права та, відповідно, — аграрних підприємців і суб’єктів аграрних правовідносин. Учасниками аграрних правовідносин у визначених законодавством та локальними нормативно-правовими актами межах можуть бути визнані структурні підрозділи суб’єктів аграрного підприємництва, їхні члени, учасники/акціонери та члени їх сімей. Йдеться виключно тільки про відносини, що складаються у процесі організації праці, коли за договором між виконавчим органом управління і структурним підрозділом визначаються певні правомочності останнього щодо надання підрозділу основних засобів виробництва (в тому числі земель) у оренду, щодо реалізації виробленої продукції, продовольства, сировини, щодо розподілу прибутку між членами цих підрозділів. Однак ці підрозділи не е суб’єктами права та суб’єктами підприємництва; вони не можуть бути стороною в загальних та арбітражних судах, оскільки за законом такими визнаються тільки юридичні та фізичні особи.
Відповідно до чинного законодавства всі суб’єкти аграрного права за організаційно-правовими формами можна поділити на суб’єктів у сфері виробництва та у сфері сервісу (див. схему 5). У свою чергу за змістом суб’єкти виробничо-підприємницького та соціального спрямування включають у себе певні групи.
Першу, основну групу таких суб’єктів становлять засновані на приватній (у можливих іі різновидах — кооперативній, колективній тощо), державній та муніципальній формах власності аграрні підприємці, головним завданням і предметом діяльності яких е виробництво товарної маси продуктів харчування, продовольства і сировини рослинного і тваринного (в тому числі водного й мисливського) походження. Саме як виробники продуктів харчування (насамперед сільськогосподарської продукції, сировини і продовольства) приватні аграрні підприємці кооперативного (колективні сільськогосподарські підприємства, спілки селян, пайові підприємства, сільськогосподарські виробничі кооперативи тощо) і акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, державні сільськогосподарські підприємці, діяльність яких заснована на змішаній формі власності (в тому числі із залученням іноземного капіталу), виступають основними суб’єктами аграрного права й аграрних правовідносин та аграрного підприємництва виключно як юридичні особи. До цієї групи суб’єктів входять також фермерські господарства.
Приватні підсобні господарства громадян як виробників продуктів харчування і продовольства, чия діяльність пов'язана з використанням природних об’єктів як головного засобу виробництва таких продуктів харчування і продовольства, також слід віднести до цієї групи суб’єктів аграрного права. Але ці господарства не визнані формально аграрними підприемцями, оскільки вони ае .іиге не зарееструвалися як такі.
Другу групу суб'ектів аграрного права і аграрних правовідносин формують підприемці, діяльність яких заснована на різних формах власності та організаційно-правових формах, правосуб'ектність і статутна діяльність котрих націлена на забезпечення нормальноі сучасноі виробничо-технічноі діяльності аграрних підприемців-товаровиробників. До ціеі групи належать підприемці, предметом статутноі діяльності яких е виконання робіт з агрохімічного, меліоративного, гідромеліоративного, технічного та іншого забезпечення виробничоі діяльності підприемців, що безпосередньо займаються виробництвом продуктів харчування, сировини і продовольства, незалежно від іх форм власності та організаційно-правових форм.
Третю групу суб'ектів аграрного права і аграрних ринкових правовідносин становлять установи-підприемці, головним чином акціонерного типу, правосуб'ектність і статутна діяльність яких спрямовані на надання всіляких фінансово-кредитних, страхових, комерційних, посередницьких та інших послуг для забезпечення саме підприемницькоі (в тому числі й виробничо-господарськоі, фінансовоі) діяльності аграрних підприемств-товаровиробників. До ціеі групи входять, зокрема, акціонерний банк "Украіна" та інші комерційні банки, агро- та інші біржі, страхові компаніі (наприклад, страхова компанія "Селянський дім"), холдінгові аграрні (така нині створюеться на Чернігівщині).
Віднесення цих елементів ринковоі інфраструктури до суб'ектів аграрного права та аграрних ринкових правовідносин базуеться на тому, що самі аграрні підприемці-товаровиробники е, по-перше, співвласниками (акціонерами) названих банків, бірж, страхових і холдінгових компаній, по-друге, е одночасно кліентами цих елементів ринковоі інфраструктури. Крім того, аграрні підприемці як акціонери (співвласники) і як кліенти з метою забезпечення своеі власноі конкурентоспроможності, гарантованого ринку збуту продуктів харчування, сировини, продовольства власного виробництва об'еднують свій капітал безпосередньо і опосередковано через засновані ними банки, біржі, страхові компанії та створюють формування вищого рівня — холдінгові компанії, де вони (аграрні підприємці) і співвласники (акціонери), і клієнти.
Державна реєстрація е неоднаковою умовою визначення правового становища кожного сільськогосподарського підприємства. З моменту вчинення державної реєстрації у підприємств виникають права юридичної особи. Державна реєстрація е свого роду юридичним фактом, спрямованим на забезпечення права сільськогосподарському товаровиробникові проводити свою господарчо-підприємницьку діяльність і бути учасником ринкових економічних відносин.
Чинне законодавство України покладає обов'язок кожного підприємства здійснити його державну реєстрацію і таким чином набути прав юридичної особи. Першорядним у цьому відношенні е Закон "Про підприємництво", в ст. 8 якого йдеться про державну реєстрацію. Цьому обов'язку присвячені також ст. 6 Закону "Про підприємства в Україні", ст. З Закону "Про сільськогосподарське підприємство", ст. 6 Закону "Про господарські товариства", ст. 9 Закону "Про селянське (фермерське) господарство", ст. 6 Закону "Про сільськогосподарську кооперацію.
З метою наведення порядку в ліцензуванні суб’єктів підприємницької діяльності Кабінет Міністрів України 25 травня 1998 р. прийняв постанову і затвердив Положення про державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності. Згідно з цими актами державну реєстрацію повинні пройти всі суб’єкти підприємницької діяльності. Ті з них, державна реєстрація яких проведена до 29 квітня 1994 р. і які не мають свідоцтва про державну реєстрацію, а також ті, які одержали такі свідоцтва до 29 квітня 1994 р. повинні одержати (обміняти) їх в органи державної реєстрації, в якому вони перебувають на обліку. Заміна та одержання свідоцтв про державну | реєстрацію проводиться на підставі документів, що засвідчують державну реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності. При цьому за одержане свідоцтво про державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності зобов'язаний сплатити реєстраційний збір.
Державна реєстрація суб’єкта аграрного права як аграрного підприємця е визначальним юридичним фактом для їх відмежування від тих утворень, що не мають і не можуть мати такого статусу. Саме реєстрація селянського (фермерського) господарства і/або аграрного підприємця зі статусом юридичної особи приватного права кооперативного і/чи акціонерного типів е юридичним фактом для визнання їх суб’єктами аграрного права і аграрного підприємництва. Тому будь-які внутрішньогосподарські утворення, наприклад, внутрішньогосподарські кооперативи, підрядні орендні колективи, підсобні цехи (промисли), не е самостійними суб'ектами аграрного права і підприемництва (попри надані ім повноваження з боку цих юридичних осіб).
На відміну від законодавства інших краін, в Украіні не визнаються суб'ектом права різноманітні кооперування селян без створення (заснування) ними юридичноі особи і державноі реестраціі останньоі. На відміну від Украіни, наприклад, у ФРН, суб'ектом права (без статусу юридичноі особи) визнаються: а) так звані кільця, які е формою кооперування фермерів у вигляді договірного утворення для надання взаемноі допомоги технікою; б) кооперування зусиль та майна батька й сина для ведення фермерського господарства. З позиціі украінського закону, у наведених вище випадках мае місце лише кооперування фермерів на підставі договору (по суті, про спільну діяльність); і така кооперація не визнаеться суб'ектами права, оскільки здійснюеться без створення (заснування) та легалізаціі юридичноі особи — справжнього суб'екта права як за украінським, так і за німецьким законодавством.
Державна реестрація є необхідною умовою визначення правового становища кожного сільськогосподарського підприемства. З моменту вчинення державноі реестраціі у підприемств виникають права юридичноі особи. Державна реестрація є свого роду юридичним фактом, спрямованим на забезпечення права сільськогосподарському товаровиробникові проводити свою господарчо-підприемницьку діяльність і бути учасником ринкових економічних відносин.
Чинне законодавство Украіни покладае обов'язок кожного підприемства здійснити його державну реестрацію і таким чином набути прав юридичної особи. Першорядним у цьому відношенні е Закон "Про підприємництво", в ст. 8 якого йдеться про державну реєстрацію. Цьому обов'язку присвячені також ст. 6 Закону "Про підприємства в Україні", ст. З Закону "Про сільськогосподарське підприємство", ст. 6 Закону "Про господарські товариства", ст. 9 Закону "Про селянське (фермерське) господарство", ст. 6 Закону "Про сільськогосподарську кооперацію".
З метою наведення порядку в ліцензуванні суб’єктів підприємницької діяльності Кабінет Міністрів України від 25 травня 1998 р. прийняв постанову і затвердив Положення про державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності. Згідно з цими актами державну реєстрацію повинні пройти всі суб’єкти підприємницької діяльності. Ті з них, державна реєстрація яких проведена до 29 квітня 1994 р. і які не мають свідоцтва про державну реєстрацію, а також ті, які одержали такі свідоцтва до 29 квітня 1994 р. повинні одержати (обміняти) іх в органі державної реєстрації, в якому вони перебувають на обліку. Заміна та одержання свідоцтв про державну реєстрацію проводиться на підставі документів, що засвідчують державну реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності. При цьому за одержане свідоцтво про державну реєстрацію суб’єкт підприємницької діяльності зобов'язаний сплатити реєстраційний збір.
- Навчальний посібник
- Трудове право
- 1. Поняття трудового права. Трудове право як галузь права.
- 2. Система трудового права.
- 3. Джерела трудового права.
- 4. Функції трудового права.
- 5. Працівники, як суб’єкти трудового права.
- 6. Поняття трудових правовідносин, їх елементи і суб’єкти.
- 7. Зміст трудових правовідносин.
- 8. Поняття зайнятості населення.
- 9. Поняття працевлаштування та його правові форми.
- 10. Поняття колективного договору.
- 11. Колективні угоди та їх види.
- 12. Поняття трудового договору та його зміст.
- 13. Строки й форма трудового договору.
- 14. Випробування при прийнятті на роботу. Строки випробування.
- 15. Переведення на іншу роботу у разі виробничої потреби, у разі простою, за станом здоров’я.
- 16. Підстави припинення трудового договору.
- 17. Порядок звільнення з роботи.
- 18. Відсторонення працівника від роботи.
- 19. Порядок оформлення звільнення працівника з роботи.
- 20. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
- 21. Загальні підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника.
- 22. Поняття робочого часу та його види.
- 23. Режим і облік робочого часу.
- 24. Поняття надурочних робіт.
- 25. Поняття оплати праці.
- 26. Порядок виплати заробітної плати.
- 27. Поняття гарантійних виплат.
- 28. Поняття дисципліни праці і внутрішнього трудового розпорядку.
- 29. Поняття юридичної відповідальності і дисциплінарного проступку.
- 30. Види дисциплінарної відповідальності. Загальна дисциплінарна відповідальність.
- 31. Громадські заходи стягнення і впливу за порушення трудової дисципліни і порядок їх застосування.
- 32. Поняття часу відпочинку.
- 33. Види часу відпочинку.
- 34. Поняття і види відпусток.
- 35. Порядок надання відпусток.
- 36. Поділ та перенесення відпусток.
- 37. Поняття матеріальної відповідальності.
- 38. Підстави і умови матеріальної відповідальності.
- 39. Види матеріальної відповідальності.
- 40. Обмежена матеріальна відповідальність.
- 41. Повна матеріальна відповідальність.
- 42. Підвищена матеріальна відповідальність.
- 43. Порядок відшкодування шкоди.
- 44. Поняття охорони праці за трудовим законодавством.
- 45. Інструктаж і навчання працівників правилам техніки безпеки і виробничої санітарії.
- 46. Розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань, аварій.
- 47. Поняття трудових спорів та їх класифікація.
- 48. Судовий порядок розгляду трудових спорів.
- 49. Порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів).
- 50. Поняття страйку.
- Список літератури
- Цивільне та сімейне право
- Цивільне право, як галузь права.
- 2. Джерела цивільного права. Цивільне законодавство.
- 3. Цивільно-правові відносини.
- 4. Фізичні особи як суб’єкти цивільного права.
- 5. Юридична особа, як суб’єкт цивільних правовідносин.
- Порядок виникнення і припинення діяльності юридичної особи.
- Поняття та види об’єктів цивільно-правових відносин.
- 8. Підстави виникнення, зміни та припинення цивільних правовідносин. Правочини.
- 9. Умови дійсності правочину.
- 10. Нікчемні та оспорювані правочини.
- 11. Здійснення суб'єктивних цивільних прав і виконання цивільних обов'язків
- 12. Представництво та довіреність.
- 13. Захист цивільних прав та інтересів.
- 14.Цивільно-правова відповідальність.
- 15. Строки та терміни здійснення й захисту цивільних прав і виконання цивільних обов’язків.
- 16.Поняття та види позовної давності. Початок перебігу строків позовної давності.
- 17. Зупинення та переривання строків позовної давності.
- 18. Загальні положення про право власності.
- 20. Речові права на чуже майно.
- 21. Захист права власності та інших речових прав.
- 22. Загальні положення про цивільне зобов’язання.
- 23. Загальні положення про цивільний договір.
- 24. Способи забезпечення виконання зобов’язань.
- 25. Договір купівлі-продажу.
- 26. Договір поставки та договір контрактації сільськогосподарської продукції.
- 28. Особливості договору міни та дарування.
- 29. Договір довічного утримання.
- 30. Договір підряду.
- 31. Загальні положення договору найму (оренди). Позичка.
- 32. Кредит. Договір банківського вкладу та банківського рахунку.
- 33. Договір позики. Факторинг. Договір позики
- Договір факторингу
- 34. Безготівкові розрахунки.
- 35. Договір доручення.
- 36. Договір комісії.
- 37. Договір зберігання.
- 38. Договір страхування.
- 39. Договір перевезення.
- 40. Право інтелектуальної власності. Авторське право та суміжні права.
- 41. Право промислової власності.
- 42. Житлове право України: поняття і предмет його правового регулювання. Житловий фонд та його види.
- 43. Договір житлового найму. Порядок надання житла громадянам, які потребують поліпшення житлових умов.
- 44. Загальні положення про спадкування.
- 45. Спадкування за заповітом.
- 46. Спадкування за законом.
- 47. Оформлення та охорона спадкових прав.
- 48. Поняття шлюбу та його реєстрація. Недійсність шлюбу.
- 49. Права та обов’язки подружжя по утриманню. Обов’язок матері, батька утримувати дитину та його виконання. Шлюбний договір.
- 50. Право особистої приватної та спільної сумісної власності подружжя.
- Список літератури
- Цивільний процес
- 2. Склад суду. Відводи.
- 3. Учасники цивільного процесу. Поняття, ознаки, правовий стан.
- 4. Треті особи у цивільному процесі.
- 5. Процесуальне правонаступництво.
- 6. Поняття доказів.
- 7. Види процесуальних строків.
- 8. Поняття про судові виклики і повідомлення.
- 9. Види судових витрат.
- 10. Процесуальний примус.
- 11. Наказне провадження.
- 12. Позовне провадження.
- 13. Порядок пред’явлення позову. Форма і зміст.
- 14. Провадження у справі до судового розгляду.
- 15. Судовий розгляд.
- 16. Окреме провадження.
- 17. Порядок допиту свідків.
- 18. Дослідження письмових та речових доказів.
- 19. Фіксування цивільного процесу.
- 20. Судові рішення, їх види, зміст.
- 21. Порядок заочного розгляду справи.
- 22. Апеляційне провадження.
- 23. Касаційне провадження.
- 24. Процесуальні питання, пов’язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших організацій.
- 25. Судовий контроль за виконанням судових рішень.
- Список літератури
- Організація роботи з кадрами
- 1. Поняття кадрів і їх класифікація.
- 3. Планування роботи з кадрами.
- 4. Облік та звітність з кадрів.
- 7. Проблема адаптації кадрів
- 8. Планування трудового шляху особи.
- 9. Психологічна підготовка кадрів до нововведень.
- 10. Навчання і підвищення кваліфікації працівників.
- 11. Зміст підготовчої роботи, що передує атестації керівників, інженерно-технічних працівників і службовців.
- 12. Мета, завдання і порядок проведення атестації працівників.
- 13. Кадровий резерв: формування та підготовка.
- 14. Плинність кадрів: аналіз причин та методи попередження.
- 15. Комплектування штатів підприємства.
- 16. Управління трудовими відносинами. Стилі керівництва.
- 17. Класифікація кадрових документів та вимоги до їх ведення.
- 18. Автоматизована система управління кадрами.
- 19. Основи проектування кадрової служби.
- 20. Прийняття та просунення по службі державного службовця.
- Список літератури
- Організація юридичної служби
- 1. Правова робота в господарській діяльності. Суб’єкти правової роботи на підприємствах.
- 2. Правовий стан юридичної служби.
- 3. Структура і керівництво юридичною службою.
- 4. Кваліфікаційна характеристика співробітників юридичної служби.
- 5. Планування роботи та діловодство юридичної служби.
- 6. Поняття і зміст договірної роботи.
- 7. Загальний порядок виконання договірної роботи.
- 8. Поняття, зміст, та значення господарського договору.
- 9. Умови та загальні принципи виконання господарських договорів.
- 10. Поняття та загальні положення організації претензійної роботи.
- 11. Організація і ведення позовної роботи.
- 12. Роль юридичної служби у зміцненні законності на підприємстві.
- 13. Основні напрямки роботи юридичної служби щодо забезпечення дотримання трудового законодавства і зміцнення трудової дисципліни.
- 14. Участь юридичної служби в охороні природного навколишнього середовища.
- Список літератури
- Аграрне право
- 1. Поняття та особливості аграрних правовідносин.
- 2. Земельні права суб'єктів аграрного підприємництва.
- 3. Правове становище селянських (фермерських) господарств.
- 4. Правове регулювання оплати праці в сільськогосподарських підприємствах.
- 5. Правове регулювання соціального страхування і пенсійного забезпечення працівників сільськогосподарських підприємств.
- 6. Поняття і особливості кредитування виробників сільськогосподарської продукції.
- 7. Поняття та сутність виробничо-господарської діяльності суб'єктів аграрного підприємництва.
- 8. Державне с/г підприємство як суб’єкт майнових прав.
- 9. Правове регулювання здійснення іноземних інвестицій в апк
- 10. Поняття і види джерел аграрного права
- 11. Особливості правосуб'єктності агропромислових, агроторговельних та інших об'єднань, комбінатів.
- 12. Суб'єкти зовнішніх аграрних правовідносин в агропромисловому комплексі.
- 13. Правове регулювання лізингових операцій в зовнішньоекономічній діяльності суб'єктів агробізнесу.
- 14. Поняття корпоративного права управління акціонерів-учасників в агрогосподарських товариствах.
- 15. Право власності селянського (фермерського) господарства на землю, майно, кошти, вироблену продукцію, одержані прибутки (доходи).
- 16. Порядок утворення, управління, реорганізації та ліквідації сільськогосподарського підприємства.
- 17. Повноваження правління колективного сільськогосподарського підприємства
- 18. Земельні права суб'єктів аграрного підприємництва.
- 19. Поняття і класифікація суб'єктів аграрного права.
- 20. Дисциплінарна відповідальність працівників сільськогосподарських підприємств різних форм власності за скоєння дисциплінарного проступку.
- Список літератури.
- Правові основи підприємницької діяльності
- 1.Методи господарського права
- 2. Форми і засоби стимулювання розвитку підприємництва.
- 3. Державна реєстрація суб’єктів підприємницької діяльності.
- 4. Припинення діяльності субєктів підприємнмцької діяльності.
- 5. Державне регулювання якості продукції, робіт послуг.
- 6.Товариство з обмеженою відповідальністю.
- 7. Повне товариство.
- 8. Види господарських об'єднань
- 9. Поняття ринку цінних паперів, принципи його побудови та місце в структурі ринку фінансових відносин.
- 10. Страхування відповідальності.
- 11. Правове становище об’єднань суб’єктів підприємницької діяльності.
- 13. Поняття і види господарських товариств.
- 13. Установчі документи. Порядок їх прийняття.
- 14. Поняття і види акціонерних товариств.
- 15. Обмеження у здійсненні підприємницької діяльності.
- 16.Поняття і види відповідальності
- 17. Підстави відповідальності
- 18. Ліцензування і квотування зовнішньоекономічної діяльності.
- 19. Способи приватизації
- 20. Правове регулювання сертифікації продукції, робіт, послуг.
- Задачі Трудове право Задача 1
- Задача 5
- Задача 6
- Задача 7
- Задача 8
- Задача 26
- Задача 27
- Задача 28
- Цивільне та сімейне право Задача 1
- Задача 3
- Задача 4
- Задача 5
- Задача 6
- Задача 7
- Задача 8
- Задача 9
- Задача 10
- Задача 11
- Задача 12
- Задача 13
- Задача 14
- Задача 15
- Задача 16
- Задача 22
- Задача 23
- Задача 24
- Задача 25
- Задача 26
- Аграрне право
- Задача 3
- Задача 5
- Задача 7
- Задача 9
- Задача 10
- Правові основи підприємницької діяльності
- Задача 2
- Задача з
- Задача 4
- Задача 5
- Задача 6
- Задача 7
- Задача 8
- Задача 9
- Задача 10
- Задача 11
- Задача 12
- Задача 13
- Задача 14
- Відповіді до задач Трудове право Задача 1
- Задача 2
- Задача 9
- Цивільне та сімейне право
- Задача 3
- Задача 4
- Задача 5
- Задача 7
- Задача 8
- Задача 9
- Задача 10
- Задача 11
- Задача 12
- Задача 13
- Задача 15
- Задача 16
- Задача 17
- Задача 18
- Задача 19
- Задача 20
- Задача 21
- Задача 22
- Задача 23
- Задача 24
- Задача 25
- Задача 26
- Задача 27
- Задача 28
- Задача 29
- Аграрне право
- Обмежена матеріальна відповідальність.
- Повна матеріальна відповідальність.
- Правові основи підприємницької діяльності
- Список літератури